TOLKIN
SOMA, FRANCUSKA PRVI SVETSKI RAT
Gospodine? Kuda ćete?
Da nađem prijatelja.
Ako se ne vratim, sve znaš.
Čekajte...
Gospodine, stanite!
Tolkine, gospodine!
Nemojte. Morate se odmarati.
Ne, dobro mi je.
Vrati se u kasarnu i čekaj me tamo.
Morate da ležite.
Doktor kaže da se groznica može pogoršati.
Hodžize, ostani ovde. To je naređenje.
Pokrijte lice, gospodine! Dole!
Ona voda je bila hladna.
Morate se ugrejati, gospodine.
Dug je put do fronta.
Noć neće biti blaga prema nama.
SARHOL MIL, ENGLESKA
Borite se, ljudi! -Previše ih je!
Treba nam pojačanje!
Uzmi barjak!
Da, barjak je moj!
Zaustavite ih! Beži!
Gde je Tolkin?
Gde je on? -Tolkine!
Molio sam se za jaku mazgu da mi prenese kutije i, vidi,
molitve su mi uslišene.
Kuda ćemo?
U Birmingem. Spakuj se.
Šta? Zašto? -Zato što ja tako kažem.
Otac Fransis nam je našao smeštaj.
Bio je veoma velikodušan.
Pokupi svoje stvari.
Ne želim u Birmingem.
Slušajte, obojica.
Mi...
Dođi, Hilari.
Dečaci, čekaju nas teška vremena,
i srećni smo što imamo crkvu da nas podrži.
Otac vam je preminuo...
Ronalde.
Ronalde!
"Ubi bene ibi patria." Sećaš li se toga, mili moj?
Gde se osećaš srećno, tamo ti je dom.
Naći ćemo dom za nas, mili moj, hoćemo.
Zaključaj ova sećanja u svom srcu.
Čvrsto ih drži i biće tu zauvek, kunem se.
Dečaci, slušajte me.
Da li znate šta je oskudica?
Ono u čemu smo?
Kada sam bila devojčica, svi romani su tako počinjali.
Porodica dobrih i hrabrih ljudi
koju je iznenada zadesila oskudica.
Kako su se izbavili?
Tako što su naišli na neko čudesno blago.
Ili preko dobre ženidbe.
Neću da se ženim.
Onda će morati da bude blago, zar ne?
Ljudi ne nalaze blaga, majko. Ne u stvarnom životu.
Ne daš se zavarati, Džone Ronalde?
Recimo samo da postoje blaga...
i postoje blaga.
Neka ostane na tome.
Hajde da počnemo, Ronalde.
Zemlja je počela da se trese pod težinom zmaja
koji je gmizao ka vodi,
a oblak otrova je lebdeo pred njim,
dok je on frktao i rikao!
Ali Sigurd je čekao dok zmaj nije prepuzao preko jame
i zatim mu je zario mač pod levi pazuh,
pravo u srce.
Zmaj je vitlao repom, a stene su pucale
i drveće se lomilo oko njega.
Dok je umirao, progovorio je
i rekao: "Ko god bio ti koji si me ubio,
"ovo zlato će biti zla kob tvoja i propast svih koji ga poseduju."
Sigurd reče:
"Neću ga ni pipnuti,
"čak i ako gubljenjem njegovim nikad ne bih umro.
"Ali svi ljudi umiru,
"a nijedan hrabar čovek neće dozvoliti da ga smrt odvrati od njegove želje."
Znaš li koliko smešno zvučiš?
Stvarno? Još sam smešniji na latinskom.
Znaš li šta to znači? Beznačajna bradavica.
Ne.
Mislim da sada zvučiš kao pijani paun, tupane.
Majko, donela si marke?
Zdravo, majko.
Gde si ih stavila?
Gospodine?
Moram da nastavim.
Gas! Gospodine, gas.
Zanima me da vidim dečake.
Momci, bio sam u pravu.
Ona je ogromna zver, s velikim krljušastim nogama
i najupadljivijim parom kljova koje sam ikad video.
Žvaće nešto, za šta pretpostavljam
da je butna kost malog dečaka.
S druge strane, tu je i kolač.
"Kralj Edvard"? To je vrlo dobra škola.
Pa, oni su vrlo bistri dečaci, gđo Fokner.
Veoma marljivi.
Majka ih je podučavala kod kuće
i tečno govore više jezika.
Da, ali mislila sam na društvo.
Dečaci, družićete se s kremom birmingemskih uglednih porodica.
Sigurno je to velika promena u odnosu na Afriku.
Žive u Engleskoj
mnogo duže nego u Blumfontejnu.
Zar ne, dečaci?
Da, više skoro i ne nosimo koplja.
Bilo ih je teško smestiti?
Imali su jedan ili dva privremena doma.
Potreban im je, naravno, civilizacijski uticaj
stabilnog i uglađenog okruženja.
Kao vaše, gđo Fokner.
Ako imam neku manu,
to je prevelika velikodušnost prema svojim mladim stanarima.
Previše se vezujem.
Idit, još jedno siroče, sada mi je kao rođena ćerka.
Ustanite, novi čoveče.
Tol-Kajn.
Kin, gospodine.
Molim? -Izgovara se Tolkin, gospodine.
Ne Tol-Kajn. Izvinite.
Sedite.
Pošto smo od jutros tako osetljivi na izgovor,
možete li svi biti ljubazni i izvaditi Čosere.
G. Tol-Kin neka prati koliko može.
Makintoše. Počnite.
Za ime boga. Gudson-Tomase.
Vajzmane.
G. Tol-Kine.
Dodaj Tolkinu. Široko!
Moronu!
Ne govori. Nemoj reći nijednu reč.
Šta ako mi postavi pitanje?
Neće.
Ti ga ne zanimaš.
Napred.
Zar mislite da ja nemam pametnija posla
nego da sudim u vašim čarkama?
Ne, gospodine. Nikako.
Kolegijalni odnosi su kamen temeljac učenja.
Zar ne kažemo ovde tako?
Uz dužno poštovanje, Gilson i ja smo igrali ragbi.
Malo grubo, priznajem, ali...
Ljudi moraju biti drugovi bez obzira na poreklo.
Od najvišeg,
do najnižeg.
Vi i gospodin... -Tolkin.
...demonstriraćete to ostatku škole.
Radićete sve zajedno do kraja semestra.
Ali, gospodine... -Sve.
Razumem.
Učinio nas je vazalima. -Da ne preteruješ?
To je nemoguće izvesti. Smišljeno je da me ponizi.
Zar onda ne ponižava i mene? -Ti si nebitan.
Zašto to govoriš? -Istina je.
Možda nemam ugledno poreklo...
Ne, idiote. Nebitan si direktoru.
A ti nisi? -Nisam.
Zato što si poseban.
Zato što sam mu sin.
Nastavi, molim te, Idit.
Kristofere, dragi. -Gilsone.
Kristofere, mirno sedi.
Ne budi smešan. -Kristofere, sedi.
Prestani! -Krise, sedi.
U biblioteci smo. Sedi.
Šta?
Popićemo čaj.
Pa? -Pa...
Pošto treba sve da radimo zajedno...
Ostaću ovde, hvala.
Kako hoćeš.
Nije želeo da dođe.
Robert želi da kaže
da je, uz malo ohrabrenje svojih prijatelja,
shvatio da je kazna njegova greška,
a ne tvoja,
i želi da se iskupi pozivajući te na čaj.
Trebalo bi da si polaskan.
Tvoja promućurnost ga je uznemirila.
Uznemirila bi i tebe da imaš oca kao Gilson.
Ako samo jedna osoba ima bolje ocene od njega...
Nije opravdanje, ali...
Hajde.
Zabavnije je nego sedeti uz gomilu knjiga.
Volim knjige.
Volimo ih i mi.
Džefri Bejč Smit.
Džon Ronald Ruel Tolkin.
Gospodo. Misao. -Tolkin.
Zamislite da ulazite u "Barou"
gde ja čuvam vrata s velikim štapom...
Kuda ovo vodi?
Kažem da ne jedete kolače. Ja sam ih jeo.
Toliko sam jeo da mi je pozlilo.
Takav je roditeljski autoritet.
"Radio sam to, loše je.
"Sprečiću tebe da to radiš."
Kolači su u ovom slučaju... -Sve.
Sve dobro. -Tačno.
Tolkine, ovo je "Barou".
Naše kraljevstvo i najbolji čaj u gradu.
Još čaja? -Hvala.
Šta košta manje od šilinga?
A nije tost.
Komisbrot je četiri penija. -Može.
I tri viljuške. -Četiri.
A šta je sa štapom? -Štap?
Moj otac je savršeni primer.
Poznaje muziku. Voli je.
Veći deo mladosti proveo je
učeći i komponujući muziku.
Kristofer je objavio nekoliko muzičkih komada.
Ne nekoliko. Jedan.
Dodaj mi šećer.
Kad pomenem da želim biti kompozitor...
Ne. "Snovi o muzici su fantazija.
"Odbacićeš ih, kao što sam ja."
A gde se uklapa štap?
Štap je metafora. Zaboravi ga.
Moja majka je potpuno ista.
Ceni poeziju. Voli je.
Odbija to da gleda kao potencijalnu karijeru.
Mene vidi kao advokata ili računovođu.
Da li ona nosi štap?
Izaći ću i doneću štap, šta kažeš na to?
Hvala.
Vaši roditelji bar razgovaraju o tome.
Da pomenem slikarstvo, razbaštinili bi me.
Ne, obezglavili bi me. -Eto! To je štap.
Nisam čak ni jeo kolač.
Zašto?
Nisam znao imam li dovoljno novca.
Ali ovo je slatko.
Šta je s tobom?
Šta je sa mnom?
Mora da postoji nešto što želiš.
Da odem odavde. Da budem slobodna.
Otišla bih negde gde se ne bih osećala kao jadno siroče
i svi bi bili obučeni kao kraljevi i kraljice.
Ne bih bila tamo da sviram klavir.
Ili da nosim tašnu gđe Fokner.
Bila bih pozdravljana i cenjena.
Dobrodošla.
Vrati se u kasarnu, Hodžize.
Poručnik Džefri Smit mi je prijatelj.
Njegova majka...
Njegova majka mi je pisala.
Nedeljama nema vesti od njega.
I nije odgovorio na moja pisma.
Brinem da bi mogao biti...
Moram da znam da je dobro.
To zaista nema veze s tobom.
Mora da je veoma dobar prijatelj.
Najbolji je.
On bi isto učinio za mene.
Ako smo na pola puta,
vraćanje bi trajalo koliko i nastavljanje.
Hodžize, molim te.
Iskreno, kako izgledate,
ako ne pođem s vama,
ionako nećete naći tog poručnika Džefrija Smita.
Pokušaću da nađem neke lekove za vas.
Džefri, zar pokušavaš da mi zarobiš lovca, podlače?
Gospodo. Misao.
Znate li manu svih legendi koje Tolkin čita?
Prosvetli me, Robi. -Fali im žena.
Ne pričam o bledim, uzdrhtalim devama koje sede u kulama.
Pričam o jedrim, punokrvnim ženama.
Sedite. -Žene iz Istočne Evrope.
Žene s vinskim bokalima na glavama.
Robi, nesposoban si da tiho sediš?
Kao ona naša konobarica.
Za ime boga.
Robi, ako izgubim partiju zbog tvog brbljanja...
Izgubićeš partiju zbog mene.
Šta sada čitaš?
Čitam o carstvu mrtvih.
Bar pokušavam. -Vidite na šta mislim?
Kojim slučajno vlada džinovska žena.
Hel, ogromna i nemilosrdna boginja.
To ti nije dovoljno punokrvno?
To jeste naša konobarica.
Hel?
Da, ona vlada carstvom mrtvih. Helhejm.
To je mesto gde se šalju ratnici
ako umru na pogrešan način.
Koji je pogrešan način? -Mirno.
Bolest, starost. Bilo šta sem bitke.
To je ideja koju mogu da podržim.
Izvini, sad podržavaš smrt u bitki?
Ne bukvalno.
Mogu da umrem kako god Suđaje izaberu,
to ne zavisi od mene.
Ali je u mojoj moći da odlučim kako ću da živim.
Odvažno ili plašljivo.
Helhejm! To treba da bude naš izazov!
Znam, ali prvo nauči kako se izgovara.
Hajde, dajte mi da izvršim neki poduhvat.
Pokazaću vam kako da izbegnete Helhejm. -Izazivam te...
da sediš u tišini 25 minuta. -Umukni, Džefri.
Ozbiljan sam.
Zaprosi konobaricu.
Kristofere. -Šta?
Odlična ideja.
Robi, ni slučajno ne radi to.
To ja zovem poduhvatom protiv Helhejma.
Helhejm!
Madam. Moja gospo od jezera, središtu mojih snova.
Da li biste mi učinili najveću čast
i delili beskrajnu budućnost sa mnom...
Treba da osnujemo klub.
Šta? -Bratstvo.
Zar nismo već klub za pijenje čaja?
Klub za pijenje čaja,
na to bi išla moja maćeha.
Čajni klub.
Ne zvuči bolje samo zato što si ponovio.
Birmingemski momci.
Zvuči kao cirkuska tačka.
Momci iz Baroua.
Barovijanci.
Čajni klub i društvo Barovijanaca.
To je predugačko.
T. C. B. S.
Sigurno ne zvuči kao bolest?
Briga me kako se zove,
ako se zakunemo na vernost.
Tačno.
T. C. B. S. To je rešeno. Šta ćemo sad?
Promenićemo svet.
Dobro, to je jednostavno.
Kroz umetnost, klovne. Snagom umetnosti.
Braćo, hoćete li se pridružiti svojim drugovima
u ovom činu menjanja sveta?
Hoćemo. -Hoćemo.
Helhejm!
-Helhejm!
Helhejm!
"Nije za nas, mišljah,
"da vukove sledimo,
"među sobom se borimo
"kao okot grabljivi Suđaja..."
"...Norne dođoše,
"da sudbinu oblikuju kraljeviću;
"rekoše da on biće ratnik slavan,
"i smatran biće najboljim od prinčeva.
"Brzo utkaše sudbine niti,
"uzdrmaše tvrđave u Bralundu..."
Ovuda, molim.
Ja nemam šešir.
Šta? -Nemam šešir.
Nema veze.
Ionako one sve izgledaju smešno.
Šta to znači?
Besmislica.
Radi se o starcu koji posmatra nesrećnu žabu
koja ne može da doskoči i pojede je pas.
Ti si to izmislio? -Da.
Ceo jezik?
Glagolske oblike, rečnik, sve.
Moj sledeći jezik će sadržati muziku.
"Cellar door". -Selar dor?
To je najmuzikalnija reč koju znam.
Selar dor. Ima nešto u tom silaznom akcentu.
U zaobljavanju usana.
Selar dor.
Ako ponavljaš iznova i iznova, postaje nešto magično.
Selador.
To je besmislica. -Jeste, ako tako kažeš.
Reč nije lepa samo zbog toga kako zvuči.
Selador.
To je kombinacija zvuka i značenja,
vrata ka podrumu,
mestu gde se može dogoditi nešto čarobno i tajanstveno.
Izvini, jesi li ti to upravo odbacila osnovu mog jezika?
Tvoj jezik ništa ne vredi
bez ove važne činjenice.
Je l' tako? -Da, tako je.
Slušaj.
Ruka.
To je možda lepa reč... -Da, i jeste.
Ali znači mnogo više
zbog onoga s čime je povezujemo.
Dodir.
Stvari nisu lepe zbog svog zvuka.
Lepe su zbog onog što znače.
Ispričaj mi priču. -Molim?
Priču o Selador.
Ne, ne mogu. -Zašto ne?
Kad mi traže da sviram...
To je potpuno drugačije.
Ispričaj mi priču.
Na kom god jeziku želiš.
Ne budi smešna. -Legenda o Selador.
Ne, nisam cirkuski majmun.
Počinje dolaskom ponosne i svojeglave princeze.
Da, tu si u pravu. -Ona zahteva zabavu.
Princezi je dosadno.
Dosadili su joj kolači i torte,
i divan porcelan... -Ne.
Ona čezne za drugačijim životom.
To nije ime. -Šta?
To je nešto drugo.
Selador. To nije princezino ime, ne može da bude.
Selador...
je mesto.
To je mesto. Drevno mesto.
Nemoguće ga je doseći, osim preko podmuklog uspona.
Visi... ne...
Ne?
To nije uspon...
Vrata...
put... staza. To je staza.
Staza kroz gustu, mračnu šumu.
Zar jeste?
A u srcu Seladora, svetilišta,
nalazi se izuzetan prizor.
Ponosna i svojeglava princeza?
To mesto poštuju svi koji znaju za njega.
Sveto mesto, u središtu obeleženo...
Čime?
Drvetima.
Drvetima?
Jedno je zift crno poput ebonovine, a drugo je belo kao kost.
Svako nosi smrtonosan otrov u svom soku.
Ali rasla su zajedno hiljadama godina.
Naslonjena jedna na drugo kao da su se borila, ili...
Korenje...
grane dva drveta pružaju se, obavijaju,
prepliću se međusobno,
da bi konačno postala jedno čvornovato stablo.
Otrovni sokovi se mešaju
u moćan, životodavan napitak.
Vodu Seladora.
Kako ona deluje?
Kako deluje? -Da. Kako?
Kada je popiješ... -Da?
Ispijanje vode Seladora
donosi moć viđenja.
Viđenja iza vidnog.
Pogled u najdublje, najtamnije kutke ljudskog srca.
To je žudna, moćna magija.
Magija iznad svega što je iko ikad pre osetio.
Zašto si to uradila?
Obuzeo me je duh Seladora.
Hajde, na tebe je red.
Ne.
Šta je najgore što može da se desi?
Zar ne bi trebalo da učiš?
A, da. Hvala.
Zvuče vrlo uzbudljivo. -Da.
Ne tvrdim da će sve što oni izgovore
biti fascinantno.
Biće dobro. -Da.
Nadam se da sam obučena kako treba.
Još čaja?
O čemu inače razgovarate?
Pričamo o raznim stvarno zanimljivim stvarima.
Zaista zanimljivim. -I očaravajućim...
To je kad ne pokušavamo da promenimo svet.
Kad to ne radimo,
najviše smo usredsređeni, gđice Brat, na...
Idit, molim te.
Prijemni za fakultet.
Svi se spremate za Oksford?
Tolkin i ja.
Oni ciljaju na Kembridž.
Izdajničke zveri. -Jeste li nervozni?
Robi nije.
Ne verujem u ispite. Pišem ono što mislim.
Ako žele, neka me ocene.
Imaš revolucionaran pristup.
Hvala.
Voleo bih jednom da čujem kako svirate, gđice...
Idit.
Svira čudesno.
Ti komponuješ, zar ne, Kristofere?
Da.
Objavljivan je. -Zaboga.
Koje kompozitore voliš?
Sviđa mi se romantizam. -I meni.
Betoven. Brams. Vagner.
Cenim Vagnera. Nisam siguran da mi se dopada.
"Ceniš" ga?
Da. Kao vesnika osećanja.
Opere su nekako...
Volim Vagnerovo "Rajnsko zlato".
Kristofer ga smatra predugačkim. -Nije tačno.
Niko te ne krivi.
Šest sati je previše za priču o magičnom prstenu.
Ne znaš o čemu pričaš.
Opere se mogu smatrati dugačkim i napornim,
ali muzika koju ja volim, ma koliko dugačka,
mora da ima dušu. Da izaziva opijenost...
Bojim se da moramo da krenemo. -Već?
Da, gđa Fokner će brinuti.
Ima još čaja, Tolerse.
Uskoro imamo ispite i moram da učim.
Izvinite. Doviđenja.
Bilo mi je drago.
Zdravo. -Doviđenja, Idit.
Idem po naše kapute.
Da li me se stidiš?
Šta?
Ne vidim drugo objašnjenje.
Ne znam o čemu pričaš.
Znaš kako provodim dane, Džone.
Video si me. Družbenica sam.
Zarobljenica.
Za mene nema tajnih književnih društava.
Nema izlaza.
Sviram klavir za gđu Fokner.
Užasne, sentimentalne pesme na klaviru.
Sedim s njom uveče. Čitam s njom. Šijem s njom.
Slušam je.
Vagner je moja strast.
Želim da pričam o njemu. Da diskutujem i raspravljam.
Ali ti...
U zaklon!
Trčite, gospodine!
Ovde smo bezbedni.
U redu je.
Gospodine, ostanimo ovde.
Ostanimo ovde, gospodine.
Zar ne znaš nešto veselije, draga?
"Oblici u magli
"dugo vas nisam video
"Bledih lica i ruku, utihlih očiju
"Krunisani vencem što mrtve vam ruke načiniše
"Po sećanju koje nikad ne umire
"Jedan od vas je visok i gibak
"Dobar za ljubav i borbu
"Samo mrlja smrtonosne čarke
"Jedino to i godina bezdan"
Užasna je. -Izuzetna je.
Ne budi moron. -Nije gotova.
Predivna je.
Grčka je, na neki način. O ljubavi drugova.
Veoma je osećajna. Treba da se ponosiš.
Dobro. Ko je sledeći? Tolerse?
Nemam ništa novo.
Stvarno?
Ako je Tolkin izdao bratstvo prazninom,
ja ću vam pokazati nešto potpuno izopačeno.
Ovo neće izaći na dobro.
Za ime svega.
Kopirano, nažalost.
Potrebni su mi živi modeli.
To nije mnogo izgledno.
Ovo nije jedna od tvojih.
Očeve aristokratske pretenzije?
Nepotrebno je reći da nema pušku,
raskošnu kuću i čopor španijela.
Stvarno nisi ništa napisao?
Čak ni inspirisano gđicom Brat?
Ne budi gad, Vajzmane. Idit i ja živimo pod istim krovom.
Još nije poklonila srce? Hvala. Dobro je znati.
Nisi ništa napisao?
Ne mogu da uđem u ritam. Nisam usredsređen.
Znaš li čega su to simptomi?
Zatvora?
Ljubavi. Uzvraćene ili ne.
Da. Hvala.
Kakav divan uvid u ljudsko stanje, Krise.
Šteta što ne nalazi svoj put do tvoje muzike.
Čudi me što očekuješ da poverujemo
makar u jednu tvoju reč.
Šta to znači?
Šarmantnu gđicu Brat si krio od nas.
Ko zna šta još skrivaš.
Kristofere.
Ženu, troje dece i ranč u Argentini, kad pitaš.
Voleo bih da ja imam Tolkinov tajni život.
Možemo li samo da igramo?
Zar nije odsutan?
Bio je.
On je...
Džefri, daj mi to, brzo. Hvala.
Gde da stavim ovo?
Brzo.
Gospodine. -Direktore.
Šta je ovo?
Rekli ste da mogu dovesti prijatelje.
Dok ste vi odsutni.
Tvojoj tetki je bolje.
Došao sam kući.
Imam posla. Pošalji ih sad kući.
Obećao sam da će prespavati ovde.
Okolnosti su se promenile
i sada će da odu kući.
Helhejm.
Ne budi smešan.
Helhejm.
Ako ne sada, kada?
Gospodine?
Radije ne bih povukao ponudu za gostoprimstvom.
Ne bi bilo džentlmenski.
Ti misliš...
Izvini. Šta?
Ne bi bilo džentlmenski, gospodine.
Oče, mislim da je to grubo. Momci su došli da uče.
I igraju bilijar.
Da, i da igraju bilijar.
Naporno smo radili. A oni su moji prijatelji.
Dao sam im obećanje, koje bih...
uz dužno poštovanje, voleo da ispunim.
Vrlo dobro.
Gilsone. Ti si prokleti heroj.
Momci, prestanite. -Heroj.
Helhejm.
Postoji staronemačka reč, neprevodiva na engleski,
a znači plašljivo ponuđen poklon nakon svađe.
Bukvalno znači "hrana zmajeva".
Rihard Vagner CIKLUS PRSTENA - Prsten Nibelunga
Sada sam zmaj?
Vagner je napisao četiri dela.
Počinje s prstenom,
čarobnim, koji može vladati svetom,
a iskovao ga je patuljak.
Alberih.
Znam ponešto o nemačkoj mitologiji.
Da bi dobio moć prstena, moraš se odreći ljubavi.
Razumna razmena, po mom mišljenju.
Zato što si ti Viking hladnog srca.
Dve, molim. Na galeriji.
Galerije su pune. -Kako, molim?
Gornja i donja galerija su pune. Žao mi je.
Nema baš ništa?
To mislimo kad kažemo da je puno.
Ima mesta na balkonu.
Balkon.
Ali to je pet šilinga.
S uvažavanjem molimo goste
da se obuku prikladno za tu etažu.
Hajdemo.
Idit.
Dođi sa mnom.
Izvini. -U redu je.
Ponižavajuće.
Brojim penije. Sramotno.
Neću živeti ovako.
A ne treba ni ti.
To su samo karte. -Ne radi se o tome.
Već i o gubitku ljudi koje voliš.
Brizi o njima.
Moja majka...
Bila je bolesna.
Ne znam od čega.
Ali možda, da sam mogao da platim lekara,
onda...
Izvini. Ovo neće uspeti.
Mada je bila lepa ideja.
Možete početi.
Prijemni za Oksford. Ispit 1.
Sada je 9 časova, imate tri sata.
Srećno.
Mogu ponovo da polažem.
Mogu da ponovo pokušam i položim.
Nije dovoljno da položiš. Treba ti je stipendija.
Zabrinut sam, Ronalde.
Svakako, gospon Gilsonu nije potrebna stipendija.
A Džefri Smit...
Nisu krivi moji prijatelji.
Mi ohrabrujemo i podstičemo jedni druge.
Tvoja sustanarka. Gđica Brat.
Idit nema veze s tim što sam pao ispit.
Viđen si kako izlaziš iz njene sobe. Noću.
Razgovarali smo. Pričamo.
Dakle, istina je. -Jeste.
Ne... -Veče uoči ispita
išao si s njom na koncert.
To takođe nema nikakve veze s ovim?
Nije čak ni katolikinja, Ronalde.
Tvoja majka se žrtvovala.
Znala je da umire
i tvoju budućnost i obrazovanje je poverila meni.
Nameravam to da ispoštujem.
Došlo je vreme da izabereš
hoćeš li se ili nećeš voditi njenim primerom.
Mislim da ne razumem.
Tražim ti da prekineš sve veze s gđicom Brat.
Besmislica. To nije pošteno.
Svejedno. -Ne. Ne, ja...
Ne mogu. Neću.
Zakonski sam ti staratelj... -Da, ali vi ne razumete.
Savršeno razumem. -Ne. Oče.
Volim je.
Želeo bih...
Ronalde, želeo bih da možeš uživati u luksuzu kao ostali momci.
Želeo bih... -Ne, ljubomorni ste.
Ne želite to. Ljubomorni ste.
Ne mislite tako. Sveštenik ste.
Šta vi znate o ljubavi?
Slušaj. -Želite da sam sâm,
da živim kao vi i da nemam ništa.
Neću tako da živim.
Ako budeš isto osećao kad napuniš 21 godinu,
bićeš slobodan da radiš šta želiš.
Do tada, imaš dužnost koju moraš da ispuniš.
I ispunićeš je, Ronalde.
Tako mi Bog pomogao, ispunićeš je.
Ne smem ponovo da padnem.
Znaš šta će se dogoditi ako ne upišem Oksford.
Mogu biti sveštenik, ali život u celibatu
nijedno od nas nije zamišljalo.
Idit?
Samo dok ne postanem punoletan.
Za ime boga, Ronalde. Ne budi tako dramatičan.
Nije važno.
Nemoj. Naravno da je važno.
Ne znam zašto toliko teško to primaš.
Stvari se prosto vraćaju u normalu, to je sve. U stvarnost.
Ne, neću odustati od naše budućnosti. Zato sam...
Odbijam da odustanem od toga.
Naravno da ćeš odustati.
Brže nego što misliš.
I ja ću. -Ne, nije istina.
Idit, molim te. Slušaj...
Poverovala sam
da postoje srećni završeci za ljude poput nas.
Ali ne postoje. Ne mogu da postoje.
Ti ćeš dobiti svoj srećan kraj.
Uživaj na Oksfordu.
Ne. Idit.
Treba mi tvoja pomoć.
Moram da se odmorim, Seme. Ti moraš da nađeš Džefrija.
Neću vas ostaviti ovde. -Seme.
Ne ostavljam vas ovde. -Seme, to je naređenje.
Nađi Džefrija i reci mu da ne gubi nadu.
Reci mu da T. C. B. S, mi...
Samo ga održi u životu.
Hvala ti, Seme.
Da li je to zmaj? -Jeste, zmaj je.
Za ime boga.
Pitam se, jesam li pomenuo...
Inspirisana je arhitekturom Trojstva.
OKSFORD, ENGLESKA
O čemu se radi? -Pa...
Dakle, ti si pesnik. -Ne, nego Džefri.
Oksfordovci, treba više da se potrudite.
Kuda ćemo sada? -Reci nam.
Da, hoćemo li... Izvinite.
Dobro.
Ukrasti autobus? To je tvoj plan?
Gilsone! Tiho! -Požuri!
To je bila utakmica između muškaraca s Oksforda
i dečaka s Kembridža.
Ma daj, sudija je bio slep.
Ovim objavljujem
da je treći oksfordski skup T. C. B. S.
dobro i stvarno počeo.
Želim dobrodošlicu
damama iz "Orla i deteta",
počasnim gošćama.
Neka svi naši sastanci budu u napuštenim autobusima.
"Napušten" je nategnuto.
Možda malo.
Šta je T. C. B?
T. C. B. S.
Mislim da vam se ne sviđam, g. provalniče.
Izvini... -Izvinjavam se u ime prijatelja.
On čezne za nekim. -Šta?
Čezne za slatkom gđicom Brat.
Ne obraćaj pažnju. -Ko je ona?
Niko. -Je l' tako?
Zašto si snužden poslednjih meseci?
U društvu dame nije lepo pričati o drugoj dami.
U pravu si. Oprosti, Mirtl.
Zovem se Beril.
Vidiš? U naručju je prelepe devojke,
a ni ime joj ne pamti.
Izvini što moje teškoće smetaju tvojoj razonodi.
Odlučio si, Tolkine. Niko te nije naterao.
Šta? -Idit ili Oksford.
Izabrao si Oksford.
U otetom si autobusu s tri lepe cure
i najboljim prijateljima. Uživaj!
Niko me nije naterao? -A da...
Sveštenik, tvoj dobročinitelj. -Preteruješ.
Ne govori o... -Bilo je divno.
Nisi je želeo više nego Oksford.
Nisam imao izbora. -Zato si pokvaren?
To te čini drugačijim? Šta je tebi?
Samo umukni!
Zaboga, Tolerse.
Izvini, Krise.
Dođavola, Tolerse. -Jesi li dobro?
Za intelektualca, imaš impresivan desni kroše.
Udari me, molim te. -Ne.
Udari me. Molim te, Kris. -Zaboravi.
Zaboravi. -Krise, molim te.
U redu je.
Užasno sam postupio. Izvini.
Ono što moraš da razumeš, Tolkine,
jadno nezakonito siroče,
jeste da smo mi tvoja braća. U svemu.
Da, apsolutno.
Tačno.
Ovo je više od prijateljstva.
Ovo je savez.
Nepobedivi savez.
Helhejm!
Helhejm. -Još uvek Helhejm.
Još uvek pogrešno izgovara.
Treba mi piće. -Gde su devojke otišle?
Sagni se.
Pridrži vrata, Džordže.
Pustili su te u jednom komadu.
Ujutru će razgovarati s rektorom.
Šta je s tobom?
Gilson i Vajzman, kembridžske svinje,
već su pušteni.
Ja nisam imao tu sreću.
Ujutru ćemo zajedno kod rektora.
Ubiće nas grdnjama. -Žao mi je, Džefe.
Ne, nisi ti kriv. -Jesam.
Da nije bilo mene, ti bi sada bio u naručju šarmantne Meri.
Ma, molim te. Čim sam pokazao interes,
počela je da govori o svom dragom.
Meni je Vajzman sve pokvario.
Gđica Idit Brat
Rektor je stvarno pisao mojoj majci.
Mislite da ima nade da budem pesnik?
Poludeće. Dakle, to je to.
Džefri je samo izgubio karijeru. Šta si ti dobio, Tolkine?
Dobio sam ispisnicu.
Ti se šališ?
Ne mogu te izbaciti zbog piknika u autobusu.
To je bila najmanja stavka.
Nisam postigao uspeh.
Po rektoru, nisam sklon humanističkim naukama,
i samo me površno zanimaju stari Grci.
Neću dobiti stipendiju.
To ne znači da moraš da se ispišeš.
Ne, naravno. Baš sam glup.
Kad mama dođe iz Monte Karla,
napisaće novi ček.
Šta ćeš da radiš?
Stipendija važi ovaj semestar.
Posle moram sam da plaćam studije.
Što je, naravno, nemoguće. Zato ću naći posao.
Šta ćeš da radiš?
Vratiću se u Birmingem i radiću u pekari.
Ili ću praviti cipele za bogate praznoglavce poput vas,
koji mašu novčanicima.
Dobro bi mi došle nove koledžice.
Ali, ozbiljno,
uvek si imao najviše sklonosti od svih nas.
I, iskreno,
ponekad sam te mrzeo zbog toga.
Ali, od svih nas,
ti si poslednji koga treba izbaciti.
Sutra je naša poslednja utakmica.
Nedostajaće nam da vas pobeđujemo.
Molim te.
Vajzmane, zaustavi ga!
Bravo, Tolkine. -Hvala.
Dobra igra, momci.
Prelepo optrčavanje. -Dobro odigrano.
Nisi potpuna budala.
Koji je rezultat, Vajzmane?
Dobra igra, momci.
Zdravo, majko.
Lepo odigrano. -Hvala što si došla.
Idemo na večeru kasnije? -Da, u 19 h.
I tvoj otac će biti tamo.
Izvinite, gđo Smit.
Možemo li načas da porazgovaramo?
Dakle?
Radi se o Džefriju i ovom problemu s rektorom.
To je bio užasan nesporazum.
Radije ne bih pričala o tome.
Ja sam odgovoran za sve što se desilo
i uveravam vas da sam propisno kažnjen.
Molim vas da ne otežavate Džefriju.
Jedan je od najmarljivijih ljudi koje znam. I najljubazniji.
Mnogo se trudi da se ponosite njim.
I ima izuzetne talente.
Znam da sam nepristojan...
Vi ste bili odgovorni? -Da, i izbačen sam.
Ne morate više brinuti zbog mog uticaja.
A...
Na koje to talente mislite?
On je pesnik.
Radovi su mu objavljivani u časopisima.
Ubio bi me zbog ovoga, dobar je.
Prijatan vam dan.
G. Tolkine?
Ovo je za vas. -Hvala.
Studenti, sklonite se s trave!
Imaš li pojma koliko je sati?
Šašava stara budalo!
Rajte, je l' to jedan od tvojih?
Ne bih rekao.
Šašavi starče...
Skloni se s travnjaka!
Pozdrav Earendele,
najsjajniji od anđela poslatih ljudima.
Ronalde. Ronalde, ustani.
Ustani. Ja sam. Probudi se.
Da, budan sam. -Probudio si ceo koledž.
Ne mogu dvaput da me izbace.
Priberi se. -Mogu li?
Džefe! Džefe, sedi.
Popij piće. Divan malt.
Neću piće. Saberi se, Džone.
Da li bi želeo da ideš na svadbu?
Šta?
Veoma lepa, engleska... -Džone.
...letnja svadba. -Ne pričaš smisleno.
Idit. -Čestitam.
Da, pisala mi je. Ona...
Verena je. Udaje se.
Džone, to je užasna vest.
Žao mi je. Malo sam u haosu.
Ne, u redu je. -Izvini, Džefe.
U redu je.
Sve je u redu.
Ja sam tu.
Mačevaoci, pozdrav!
Kako se osećaš?
Apsolutno fantastično.
Bajno.
Ovo je bila odlična ideja, hvala.
Voleti nekog,
ko ti, iz bilo kog razloga, ne uzvraća osećanja,
bolno je.
Ali, ako slušaš pesnike,
možda postoji neka vrsta lepote u toj ljubavi.
Ona gori. Blistavo.
I nikad nije ukaljana stvarnošću ili preteranim korišćenjem.
Jasna je i žestoka danas
kao što je bila kad je započela.
Ima lepote u tome,
mislim.
Ili se bar ja držim tog verovanja.
Još jedan govornik nesuvislog jezika.
Šta mislite o "Osnovama gotskog jezika"?
Nije loša. Uvod je vrlo dobro napisan.
Nema mnogo teksta na samom jeziku.
Šteta. -Da.
Prošle noći, u dvorištu... -Pobogu. Bili ste tamo.
...čuo sam meni nepoznat jezik.
Naravno, čuo ga je i veći deo Oksfordšira,
sve do Čiltern Hilsa.
Bio sam mnogo pijan. -Ne sumnjam.
Čista besmislica.
Jezik koji sam izmislio za vile.
Učinilo mi se da sam čuo finski.
Da. Ukrao sam veliki deo.
Niste ukrali. -Ne.
Jezici nikad ne kradu.
Da. -Pod uticajem.
Izvinite, nisam čuo vaše ime. Ja sam...
Ja sam Tolkin. Ronald. Ekseter koledž.
Izvinite.
Dete uperi prst i nauči reč.
Drvo.
Kasnije nauči da razlikuje to drvo od svih ostalih.
Nauči njegovo posebno ime.
Igra se pod drvetom. Pleše oko njega.
Stoji ispod njegovih grana, radi hlada ili skloništa.
Ljubi se pod njim, spava pod njim,
venča se pod njim.
Maršira pored njega na svom putu u rat,
i ponovo šepa pored njega pri povratku kući.
Priča se da se kralj krio na ovom drvetu.
Duh možda obitava u njegovoj kori.
To karakteristično lišće
izrezbareno je na spomenicima njegovih zemljoposednika.
Drvo je moglo da izgradi galeone
koji su spasili njegove pretke od invazije.
I sve ovo,
opšte i specifično,
nacionalno i lično,
sve ovo, on zna i oseća
i priziva, nekako, ma koliko slabo,
izgovorom jednog jedinog zvuka.
Hrast.
Saksonska reč. Protogermanska.
Vuče koren iz staronordijskog. Eik.
Jezik nikad nije besmislica.
Jezik je značenje.
Istorija. Sloj preko sloja preko sloja.
A šta je reč bez značenja?
Običan zvuk.
Neko mi je to jednom rekao.
Mnogo sažetije, siguran sam.
U biblioteci postoje jedan ili dva originalna gotska teksta.
Trebalo bi da pogledate.
Ne mogu da uđem i tražim originale.
Recite da vas je poslao profesor Rajt.
OSNOVE GOTSKOG JEZIKA od PROF. DR DŽOZEFA RAJTA
Ne bi ga bilo briga.
Nije u tome poenta. On je najveći filolog,
svakako za gotski jezik.
Možda je bio polaskan.
Naravno da je bio.
Tu knjigu niko nije čitao već 1.500 godina.
Ja sam je čitao prošle nedelje.
Kakva je? -Neću da kvarim Tolersu.
On ne zna ni ko je napisao.
Samo ućutite. Nije smešno.
Tolkine, pravi si pajac.
Ovo ti je šansa, zar ne vidiš?
Tvoj profesor te ohrabruje da prebegneš.
O čemu pričaš? -Mami te na svoja predavanja.
Izvinite. -U pravu je.
Ne mogu da pređem na filološki odsek.
Zašto ne?
Za početak, nemam stipendiju.
Kažeš mi da filološki odsek
ne daje stipendije?
Da, nekom ko je slučajno genije za jezike.
Moronu.
Profesore!
Izvinite, profesore Rajte. -Da.
Razmišljao sam o hrastu. O njegovom simbolizmu.
Drvo čuvar, vesnik promena.
Fascinantno. Studirate arborikulturu?
Ne, studiram humanističke nauke. Ali voleo bih...
Zato sam vas zaustavio. Prešao bih kod vas.
Da studiram filologiju. -Kod mene?
Da. Ja sam Tolkin. Ronald Tolkin.
Pod vašim prozorom sam vikao skarednosti
na iskvarenom finskom.
I to smatrate preporukom?
Znam da je neregularno, ali shvatio sam da je moja prava strast,
ono na čemu radim čitavog života...
Smem li da budem iskren?
Ne možete ni zamisliti kako to pozdravljam.
Treba mi stipendija.
Treba mi stipendija da studiram filologiju. Kod vas.
Učinio bih sve
da se dokažem kao kandidat.
Sve? -Da.
Ne.
Ne? -Ne.
Ne. Ako vas ostavim da radite na miru,
onda ne bih dobio privilegiju da učim od vas,
a to bi potrlo svrhu
celog ovog, iskreno, prilično zastrašujućeg međučina.
Tolkin. -Da, gospodine.
Nemačko poreklo. -Mislim da jeste.
Anglosaksonsko, možda.
Tačno. -Tollkühn.
Verujem da ne moram ja
da vam prevedem tu reč.
Ludo hrabar.
Profesore Rajte. -Predavanja su mi puna, g. Tolkine.
Puna studenata koji prevode staroengleski
brzo i vešto koliko i vi,
i već su završili dva semestra učenja.
Doviđenja.
Helhejm.
Profesore.
Od detinjstva me fascinira jezik.
Opsednut sam jezikom. Izmislio sam svoj.
Potpun, kompletan jezik. Pogledajte.
To je... sve.
Iz Breost-hord. Mog srca.
Blago iz grudi.
A crteži?
Smišljam priče. Legende.
Uostalom, čemu jezik služi?
Nije samo za imenovanje stvari.
To je žila kucavica kulture, naroda.
Da. Tačno. -Tačno.
Možete li napisati 5.000 reči
o uticajima nordijskih elemenata na "Gavejna"?
Da, svakako. Do kada to želite?
Do večeras.
Večeras.
Središnja zemlja.
"Oba ova brata okupiše ratnike
"Svoje mile srodnike prizvaše i rekoše
"da moraju istrajati u potrebitim vremenima
"i svoje oružje koristiti bez slabosti"
Način na koji sledite ritam poezije,
vaš osećaj za to.
Moram vam reći, g. Tolkine,
da nikad nisam naišao na tako nešto.
Nikad.
"Birtvold progovori..."
"Birtvold progovori, zamahnu štitom..."
Rat! Rat! Engleska je u ratu!
Nemačka je izvršila invaziju na Belgiju!
"Uputio je ratnike najhrabrije od svih:
"Hrabrost mora biti čvršća
"srce poletnije
"i duh uzdignutiji dok nam snaga slabi
"Ovde leži naš gospodar, isečen na komade
"dobar čovek u zemlji"
EKSTRAVAGANTNO OBLAČENJE U RATNO DOBA... NEPATRIOTSKI
POTREBNI STE KRALJU I DOMOVINI PRIDRUŽITE SE VOJSCI
OKUPITE SE POD ZASTAVOM TRAŽE SE SPOSOBNI LJUDI
Gđica Idit Brat
FOUKSTON, ENGLESKA
Izvoli, Krise.
Dame i gospodo, Robert Gilson.
Gilsone!
Nećemo zaplesati?
Izgubio si opkladu?
Dobio sam već tri zavidna pogleda.
Pomešali su te s Kajzerom.
Šta je ovo? Rat ili čajanka?
Prvoklasni brkovi, Gilsone. -Hvala.
Treba ti piće, mladiću. -Tačno tako.
Mislim da smo svi ovde, Tolkine. -Da.
Da nazdravimo?
Za sve buduće sastanke T. C. B. S. Širom Evrope.
Živeli, gospodo.
Gospodo? Smem li? -Ne vidim zašto ne.
Pogled napred, Tolkine.
Gledajte ptičicu.
Helhejm!
Pišem komad o Francuskinji
zaljubljenoj u engleskog heroja.
Obrij se ako igraš francusku kelnericu.
Živeli. Nikad previše. -Još jedno?
Vajzman će prvi na spavanje.
Prihvatam opkladu. -Laka lova.
Srećno, Ronalde.
Ja ću to uzeti.
Pokušaću da zadržim brod.
Kako ti je brat? -Dobro je.
Već je u Francuskoj.
Šta je s tobom i tvojom muzikom?
Dajem časove klavira, uglavnom devojčicama.
Ne baš talentovanim.
I verena si.
On je veoma ljubazan.
Vrlo uviđavan. Stvarno dobar čovek.
Moram nešto da ti kažem... -Ronalde.
Napravio sam najveću grešku u životu,
i nijedan dan, nijedan trenutak...
Nikad nisam prestao da mislim na tebe.
Ti si najizvanredniji duh koji sam ikad sreo.
Hrabra si i snalažljiva, talentovana,
ponosna si,
izluđujuće i predivno.
Oštroumna si i ustreptala
i potpuno živa.
Zaslužuješ svu sreću na svetu.
Ne, ne zaslužuješ.
Ne zaslužuješ sreću, nisam to...
Mislio sam...
Ti zaslužuješ mnogo više.
Ti zaslužuješ magiju.
Da li je ovaj?
Zove se "Askanijus".
Zvuči kao nešto iz tvojih priča.
Da. "Žalite jadne građane kraljevstva Askanijus."
Zašto bismo ih žalili?
Zbog njihove užasne prošlosti. Njihove sramote.
Njihovih kajanja.
Trebalo bi da oproste sebi.
Ne mogu.
Lankaširci na "Askanijus"!
Bolje da ja...
Ovo je bilo vrlo lepo.
Zbogom, malena.
Idit.
Volim te. -Ja tebe volim.
Mnogo te volim. -Znam.
Ne mogu ništa da učinim.
Znam. Ni ja.
Moram da idem.
Ostani živ. -Hoću.
I vrati mi se.
Ostani živ i vrati mi se.
Gospodine, našao sam ih. Ustanite!
Našao sam 19. lankaširski puk. -Džef.
Morate ustati.
Naći ćemo vašeg prijatelja. Stižemo.
Pali!
Uz merdevine!
Stavite bajonete!
Ja ne mogu to. -Hajde, redove. Napred!
Džefri!
Ovuda! Brzo! -Tako je, Lankaširci!
Džefri!
Gde je poručnik Džefri Bejč Smit?
Već je istrčao iz rova.
Ne! -Da. Izvinite.
Džefri! -Ne staj zbog ranjenih.
Džefri!
Šta radite? Čekajte! -Ne prati me.
Uz merdevine, Lankaširci!
Džefe!
Džefri!
Ne zastajkuj!
Džefe!
Ronalde!
Džefe!
Ronalde!
Džefri!
Ronalde!
Džefe!
Šta?
Ronalde!
Džefe!
Ronalde!
Džefe!
Džefri!
Gas!
Stavi prokletu masku!
Gas!
Zdravo.
Ne pokušavaj da sedneš.
Veoma dugo si spavao.
Imao si rovovsku groznicu, ali si dobro.
Stigao si kući.
Pokušao sam da ga nađem.
Koga?
Džefrija...
Čuo sam ga...
Mogao sam ga čuti.
Džefri je... mrtav.
Poginuo je pre više nedelja. -Šta?
Ne.
Robert Gilson, bio je... Bio je pogođen.
Takođe je mrtav.
Robi i Džefri.
Žao mi je.
Rone, žao mi je.
Ali ti si dobro. Kod kuće si. Sve...
Sve će biti u redu. Obećavam.
Svako popodne provodim s majkama, udovicama.
Šta mogu da im kažem?
Vaši sinovi su poginuli u ratu koji će okončati sve ratove.
Šta im kažete?
Reči su beskorisne. Bar moderne reči.
Održim liturgiju.
Postoji uteha, verujem, u daljini. Drevne stvari.
Tokom cele tvoje bolesti,
gđica Brat se nije odvojila od tvog kreveta.
Nijednom.
S pravom si jurio za njom.
Hvala.
Ovo je stiglo za tebe veoma zaobilaznim putem.
Verujem da je to napisao tokom poslednjih dana.
Moj dragi Džone Ronalde,
Ako me noćas obore, najveća mi je uteha
što će ipak preostati dičan član T. C. B. S.
da izrazi ono što sam sanjao i što smo se svi složili.
Smrt jednog člana ne može, uveren sam,
uništiti T. C. B. S.
Smrt nas može učiniti mrskim i bespomoćnim kao pojedince,
ali ne može okončati besmrtnu četvorku!
Blagosloven budi, dragi moj Džone Ronalde,
i govori ono što sam ja pokušao da kažem
dugo nakon što ja ne budem tu da govorim.
OKSFORD, GODINAMA KASNIJE
Dobro veče, profesore Tolkine. -Dobro veče.
Šta radiš ovde?
Danas smo s decom jeli puding.
Majklov zahtev.
On i Džon su ti ga ostavili ispred vrata.
Nadam se da si ga probao.
Izvini, ja...
Žao mi je.
Idit, dan mi je bio težak. Ništa što napišem...
Nekad si pisao iz zadovoljstva. -Znam.
To ti je bila strast. -Znam da je... besmisleno.
Volela bih da odlučiš šta želiš od toga,
ili da to potpuno napustiš.
G. Tolkine?
Gđo Smit.
Divno je videti vas. Hvala što ste došli.
Robert Gilson je bio sin direktora škole "Kralj Edvard".
Da, tako je.
Mislim da se sećam njegove maćehe.
A Kristofer Vajzman?
Preživeo je.
Žao mi je što moram reći da je...
Neki od nas, preživelih, nose drugačije ožiljke.
Moja sestra je izgubila tri sina. Ja sam izgubila dva.
Sve tokom iste sedmice.
Žao mi je.
Ovde ste sedeli.
Da.
Vrlo je udobno.
Hvala što ste me doveli ovde.
Mogu da zamislim, mogu da vas vidim ovde.
Sve vas.
Mogu da zamislim.
Mora da je to bilo predivno srećno vreme.
Ovde je Džefri sedeo.
Razmišljao sam da, uz vašu dozvolu,
pokušam da objavim zbirku njegovih pesama.
Njegove pesme?
Mislim da je zaista bio veoma talentovan.
Voleo bih da ga ljudi upoznaju.
Možda bih mogao da napišem predgovor.
Ne znam, ja...
Sklona sam tome da odbijem.
Bio je stvarno veoma dobar. To je važno.
Nekad sam volela poeziju.
Ponekad se pitam da li bi tako Džefri...
Žao mi je, ne vidim kakvo bi to dobro donelo.
Donelo bi izvanredno dobro.
Verujte, molim vas.
Nikad nisam poznavala Džefrija onoliko koliko sam želela.
Da li je bio srećan?
Molim vas, recite mi.
Da li je upoznao ljubav?
Bio sam siroče kad sam došao u školu "Kralj Edvard".
Čak i na početku, pre nego što smo postali prijatelji,
Džefri je bio drag.
Ljubazan.
Od svih ljudi koje znam, on je bio
osoba...
Bio je osoba koja najviše otelotvoruje
šta znači voleti.
I biti voljen, a to je...
Zato je ovo toliko važno.
Oprostite, molim vas, ali pitate kakvo je dobro od toga,
i šta pesnici, pisci...
šta umetnost može da učini.
Ništa nije neophodnije.
Posebno u ovakvo doba. Posebno sada.
Bilo bi divno da napišete predgovor.
Hvala.
Sećaš se kako nas je majka terala da ljubimo drveće?
I slušamo ga kako priča. -Kakva je to mračna magija bila?
Dođite, divljaci. Hajde.
Ko hoće da priča s drvećem? -Čekajte mene.
Šta misliš? -Kako se zoveš?
Nismo strašni. Ne brini.
Deco, treba mi vaša pomoć. Učinićete mi nešto?
Je l' domaći zadatak? -Ne, ako uradim kako treba.
Slušaćete priču. -Koju priču?
Da li je dobra priča? -Nadam se da jeste.
Da li je dugačka? -Izuzetno dugačka.
Da li je počela?
Da, mislim...
Mislim da jeste, ovde. Mislim da je počela.
O čemu se radi?
Radi se o putovanjima. Avanturama.
Magiji, naravno.
Blagu.
I ljubavi.
O raznim je stvarima. Teško je tačno reći.
Radi se o potrazi, do izvesne mere.
O putovanjima na kojima se dokazujemo.
O hrabrosti.
Družina.
Radi se o družini.
Prijateljstvu.
Mali ljudi, kao vi. -Ja nisam mali!
Ne. Sitni stasom, ali ne mali duhom.
I o čarobnjacima.
Čarobnjacima? -Da.
I o planinama, i zmajevima, i putovanjima...
Kristofere, ako slomiš vrat u tome,
ja te neću voditi u bolnicu.
U rupi u zemlji,
živeo je
Hobit.
"HOBIT" JE OBJAVLJEN 1937. I POKRENUO JE TOLKINOVU KARIJERU
KAO JEDNOG OD NAJPRIZNATIJIH PISACA EPSKE FANTASTIKE.
ROBERT KILTER GILSON I DŽEFRI BEJČ SMIT
UMRLI SU 1916. TOKOM BITKE NA SOMI.
DŽEFRIJEVA MAJKA JE OBJAVILA NJEGOVU POEZIJU U ZBIRCI "PROLEĆNA ŽETVA"
S TOLKINOVIM PREDGOVOROM.
KRISTOFER VAJZMAN JE KOMPONOVAO VRLO MALO POSLE RATA.
ŽIVEO JE DO 1987.
MADA NJIHOVO PRIJATELJSTVO VIŠE NIKAD NIJE BILO ISTO,
DŽON RONALD JE SVOJE TREĆE DETE NAZVAO KRISTOFER.
DŽON RONALD RUEL TOLKIN UMRO JE 1973,
DVE GODINE POSLE IDIT.
NADŽIVELO IH JE NJIHOVO ČETVORO DECE.
NA ZAJEDNIČKOM NADGROBNOM SPOMENIKU NAPISANA SU VILENJAČKA IMENA
IZ TOLKINOVE MITOLOGIJE
O SMRTNIKU KOJI SE ZALJUBIO
U VILENJAČKU PRINCEZU.
Prevod: Bojana Lukić Jovković